Harry Brooks
Harry Brooks | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | Harry Joseph Brooks 2. des. 1902 ![]() Southfield | ||
Død | 25. feb. 1928![]() Melbourne | ||
Beskjeftigelse | Testflyger, flyger ![]() | ||
Nasjonalitet | USA | ||
Harry J. Brooks (født 1902, død 1928) var en amerikansk testpilot. Han omkom da hans Ford Flivver styrte i Florida i 1928.[1]
Tidlig liv
[rediger | rediger kilde]Brooks vokste opp i Southfield, Michigan'og ble interessert i flyvning i ung alder. Ni år gammel så han brødrene Wright og en av deres Wright Flyer på en landbruksutstilling. Brooks begynte å forfølge sin interesse for luftfart, tok flytimer på en lokal flystripe, hvor han ble sett ved flere anledninger av Henry Ford. Hans far spilte fiolin på dansetillstelninger i en lokal kro hvor han møtte Henry Ford. inviterte Ford hjem til middag og introduserte ham til sin sønn.[2]
Ford ansatte Harry til å arbeide i en av sine bilfabrikker. Flere måneder senere ga Ford Harry jobb som testpilot ved Stout Metall Airplane, en divisjon av Ford Motor Company. Selv om han fortsatt var veldig ung, ble Brooks snart Fords topp-pilot, samt en nær venn som Ford ga tilnavnet «Brookseie». Brooks demonstrerte den nye erndekkeren, Ford Trimotors egenskaper for William Boeing ved å overlate ham kontrollene og satte seg i passasjerkabinen. Brooks fløy Charles Lindberghs mor fra Detroit til Cleveland. Brooks var også piloten som fløy Lindberghs mor til Mexico i Spirit of St. Louis i 1927 på demonstrasjons- og publisitetsturer.[3] Den 10. februar 1927, fløy Brooks for første gang et bly ble navigert utelukkende av radio-beacon-systemet.[4]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/49/Ford_Flivver_in_air.jpg/250px-Ford_Flivver_in_air.jpg)
Ford Flivver
[rediger | rediger kilde]Da Ford lanserte den nye Ford Flivver i 1926, brukte Brooks prototypen for å fly til sitt hjem like nord for Ford airport.[5]
En tredje prototype med «lange vinger»[6] ble bygget for å vinne en langdistanse rekord for lette fly i 200 til 400 kg "C" - klassen.[N-1] Konkurransen gikk fra Ford airport i Dearborn i Michigan til Miami, Florida. Et første forsøk ble foretatt 24. januar 1928, bevitnet av Henry Ford. Det endte i Asheville, Nord-Carolina. Et annet forsøk med den andre prototypen, bevitnet av Edsel Ford. Brooks fløy fra Detroit 21. februar 1928, men landet 320 km før Titusville, Florida, da propellen var blitt bøyd, men likevel, det hadde fløyet 1 564 km, noe som var en rekord for Ford Flivver [7] men likevel oppnådd en rekord, fløy over 1 800 km uten å måtte landte for etterfylling av drivstiff.[8]
Mens han overnattet i Titusville reparerte Brooks flyet, ved hjelp av en propell fra et fly som hadde nødlandet. Han hadde også lagt noen tannpirkere i tanklokkets ventilasjonshull for å hindre at fuktig luft skulle trenger inn og danne kondens i løpet av natten. Den 25. februar tok Brooks tok av for å fullføre løpet, sirklet ut over Atlanterhavet da hans motor stoppet og han gikk ned i Melbourne, Florida.[9]. Vraket av Ford Flivver tatt opp fra sjøen, men Brooks' legeme ble aldri funnet.[10]
Referanser
[rediger | rediger kilde]Eksterne lenker
[rediger | rediger kilde]